novinarstvo s potpisom
Volga Švorinić
Na odluku da progovorim o ovoj psihološkoj temi, potaknuo me je nedavni nemili incident u Hrvatskom saboru, kad je jedan od zastupnika, vidno uzbuđen, izvrijeđao svoju kolegicu ”na pasja kola”, nazivajući je nakazom, koju je Bog jednako unakazio i tjelesno i umno.
U istom tonu govorio je i o izbjeglicama, onima tamnije boje kože, za koje je rekao da im čita mržnju na licima, a dotična ih zastupnica uzima u obranu zato što je neprijateljica svoje, a zagovornica neprijatelja svoje zemlje. I to zbog toga, jer se ne može pomiriti, da je bivša zajednička država propala i da se ”bravar” nikad više neće vratiti.
Išao je i dalje do mjere da je iskonstruirao scenarij budućnosti, u kojem će njegovi unuci ratovati s potomcima njezinih istomišljenika.
OK, za saborskom govornicom, ”hrvatskim Hyde parkom” kako ju je netko duhovito nazvao, zna se čuti puno sličnih ”ratobornih govora”, al’ ovaj mi je ipak bio malo poseban po količini psihičke napetosti, gnjeva i agresivnosti, koju je govornik pokazao.
Nisam bila jedina koja je to tako doživjela – neposredno nakon što je zastupnik napustio govornicu, nazvalo me nekoliko kolega i kolegica, pod istim dojmom.
Svi znamo, da većina zastupnika laže i skriva činjenice, u pokušaju da postignu neki svoj cilj. Znamo, također da je većina njih svjesna da laže.
Ovaj zastupnik je ostavio dojam da ne laže, već nameće svoju izvrnutu percepciju stvarnosti u koju i sam vjeruje. Teško je tvrditi da je tome tako, možda je čovjek jako dobar glumac i vježba svoje nastupe pred ogledalom. Mnogi su to u povijesti činili i u sadašnjosti čine, neki skupo plaćaju PR majstore da ih u tome poduče.
Ipak, ostala sam u uvjerenju da je ovaj nastup bio iskren i utoliko više zabrinjavajući i potencijalno opasan. I nemalo sam bila iznenađena, da se preko njega prešlo pukim moraliziranjem.
Pitam se, koliko smo uopće svjesni važnosti psihološke komponente govora uopće, a posebno onih ljudi, koje smo birali da brinu o našim životima, i o kvaliteti i goloj fizičkoj i psihičkoj egzistenciji.
Politika je, po svim dokazanim istraživanjima, visoko stresno zanimanje. Njome bi se smjeli baviti samo oni, koji se znaju nositi sa stresom i u kriznim situacijama donositi svjesna, kreativna rješenja i izlaze.
Nikako oni, koji bježe od suočavanja sa stresom i koriste svoje uobičajene mehanizme obrane, da bi sa što manje napora pobjegli od svoje odgovornosti i na taj način povratili svoju psihofizičku ravnotežu. Lijepa teorija, priznajte!
A što nam pokazuje praksa. I ne samo naša, to je globalna priča, političari svih zemalja međusobno djeluju kao bliža ili daljnja svojta. Ne po zemljopisnim kriterijima, boji kože ili materinjem jeziku. Već po psihičkom habitusu i osobnim karakteristikama. Koji su najčešće u suprotnosti s proklamacijama njihovih ciljeva.
Ali, pustimo globalnu priču, vratimo se ovim našim, domaćim, dugogodišnjim vladarima. Dovoljno je ”prošetati” društvenim mrežama i čitati komentare.
Malo je onih, koji nisu ”pročitani” kao (ne)kompetentni političari i kao ljudi. Premalo, sposobnih i voljnih da rade za opće dobro. Previše štetočina, koji su zemlju doveli na rub provalije radi osobnih probitaka.
A kako nam se obraćaju? Kako komuniciraju s nama? Kako se nose s krizama, kako traže izlaze i prihvaćaju odgovornost za svoje pogreške?
Neću apostrofirati nikoga posebno, ali vjerujem da ćete ih prepoznati. Tko bježi od odgovornosti tako da:
– Poriče stvarnost i činjenice, ponašajući se kao da ne postoje? – u psihologiji to se zove obrambeni mehanizam poricanja.
– Izbjegava loše, zastrašujuće vijesti i pravi se da ne postoje? – tzv. mehanizam disocijacije.
– Pripisuje svoje negativne misli i osjećaje drugim ljudima? – tzv. mehanizam projekcije.
– ”Histerizira”, povisuje ton do razine urlanja, lupa šakom i/ili baca priručne predmete ili kad čuje nešto što mu nije po volji ili se nađe u takvoj situaciji? – tzv. mehanizam regresije.
– Verbalno ili fizički napada i vrijeđa svoje neistomišljenike i poziva na linč? – tzv. mehanizam agresije.
– Prekida kontakt, šuti i ”guta” i tobože ignorira poruke koje ga narcistički povrjeđuju? – tzv. mehanizam potiskivanja.
– Racionalizira ili pokušava ”razumno” objasniti frustrirajuću situaciju u kojoj se našao i/ili neuspjeh, praveći ”slatki limun” ili ”kiselo grožđe”? – tzv. mehanizam racionalizacije.
– Bježi iz križnih situacija pravdajući se višim ciljevima? – tzv. mehanizam bijega.
Ovo su samo neki, najčešći od bezbroj psiholoških mehanizama obrane i ”preživljavanja” stresnih i kriznih situacija, s ciljem smanjenja psihičke napetosti, koje u nama izazivaju, tako da podešavamo stvarnost vlastitoj slici.
O njima je prvi progovorio Freud, objašnjavajući ih kao nesvjesno iskrivljavanje stvarnosti na način na koji se naša ličnost može podnijeti. U suštini, to je bijeg od stvarnosti, koji smanjuje napetost na vrlo kratak rok.
I nema osobe koja se ponekad ne nađe u stresnoj situaciji kad reagira na neki od navedenih mehanizama obrane.
Ali, kada je to trajni, nesvjesni odabir i/ili stil života, ti ljudi su kao tempirane bombe – psihički neuravnotežene osobe, kojima treba ograničiti polje djelovanja. Jer, ne samo da čine štetu samima sebi, već i onima oko sebe. Povijest je puna takvih primjera.
A sad, da se na kraju vratim liku koji me je potaknuo da otvorim ovu temu. Ne poznajem ga osobno, ali se iskreno nadam, da u životu izvan Sabora, bolje kontrolira svoje nagone i impulse. Za njegovo i dobro svih nas. Jer, sukobi se ne rješavaju nesvjesnim obrambenim mehanizmima. Već otvorenim i svjesnim kontaktima i razgovorima. In spe.
UKOLIKO VAM SE TEKST DOPADA I VOLITE NEZAVISNO I KVALITETNO NOVINARSTVO, VI MOŽETE PODRŽATI AUTOGRAF PA I NAJMANJOM MOGUĆOM UPLATOM NA NAŠ RAČUN ILI PREKO PAYPAL-A. HVALA! ZA VIŠE INFORMACIJA I PRECIZNE UPUTE KLIKNITE OVDJE.