novinarstvo s potpisom
Jeste li gledali sjajan, višestruko nagrađivan i duboko potresan igrano-dokumentarni film ”Dnevnik Diane Budisavljević”? Zahvalan sam Hrvatskoj televiziji što ga je početkom veljače (ponovno) prikazala i to u sasvim pristojnom terminu. Radi se, naime, o filmu koji treba ne samo iz povijesnih nego i iz pedagoško-moralnih razloga uvijek iznova gledati. HTV u najavi filma naglašava […]
Barufanti delaju barufu, ma altroke Goldonijevi Ćozoti, pak se domislin kad san gleda Barufe u Veneciji pak zapošta jienu repliku na venecijansken dijalektu: MA COSSA XE ‘STO TANANAI. Ergo veliki Goldoni uzima čestu završnu riječ u istarskom, hrvatskom narodnom pjevu: TANANAAAAJJJJ! A drage su nam i važne, ne samo u pjesmi: ni ne naj, trajnanaj, […]
Ne pada mi na pamet uhvatiti se u kolo s gmazovima tabloidne močvare koji vade utrobu i živima i mrtvima, ali kao svjedok događaja koji su postali predmet rasprava o našim izuzetnim glumcima, Radi Šerbedžiji i pokojnoj Miri Furlan, imam obavezu i novinarsku dužnost da čitateljima pomognem shvatiti kako su se stvari ipak dogodile. Inače, […]
Početkom pedesetih godina prošloga stoljeća nije bilo mnogih stvari za kupiti u onoj našoj Socijalističkoj Federativnoj Republici Jugoslaviji. To je bilo i razumljivo. Nova država se tek stvarala. Prvo se porušena zemlja obnavljala, a tek su onda druge stvari potrebne za život dolazile na red.
Pišući o Art kinu Croatia, koje je u Rijeci postalo institucija i ozbiljnošću programa zaista kultno filmsko okupljalište, nisam mogla ne spomenuti iznenađenje odsustvom mladih na nekim važnim projekcijama, pogotovo ako su popraćene razgovorima s autorima.
Punih osam minuta trajao je aplauz publike koja se digla na noge nakon projekcije filma ”Dnevnik Diane Budisavljević” u pulskoj Areni. Punih osam minuta te je večeri unutar zidina drevnog rimskog zdanja živjela Hrvatska, ona prava Hrvatska, jedina Hrvatska kojoj bi trebalo težiti i koju bi svi njezini građani bez ikakvih ograda i rezervi mogli […]
S vremena na vrijeme, kad se perverzno uželim nečega stvarno glupog, uzmem čitati jednu od onih zapanjujućih hrpa riječi koje za jedan desničarski portal marljivo lopata zagrebački odvjetnik Zvonimir Hodak. To je totalna pišurija.
Kad su 90-ih na prostoru Jugoslavije počeli bratoubilački ratovi, u javnoj se komunikaciji isprva stidljivo, a potom sve češće pojavljivala jedna općekorištena fraza. “Prije se”, kazivala je ta fraza, “nije znalo tko je tko.”
“Svakome treba neko”, muklo a nježno istiskuje Ivan alias Nebojša Glogovac u jednoj od svojih sjajnih uloga, u finalu “Hadersfilda”. S pravom bi to mogao biti životni i profesionalni credo ovog prvorazrednog umjetnika, jednog od najraskošnijih glumaca Srbije i prostora čitave bivše Jugoslavije. Povodom hrvatske premijere Grlićeva filma “Ustav Republike Hrvatske”, u kojem igra jednu […]