novinarstvo s potpisom
S prvim lockdownom, kćerka i ja smo se nosile i više nego dobro. Ona je pokazala iznimnost svog karaktera, izrazitu discipliniranost i predanost svojim školskim obavezama. Izvan tih sati, provele smo divne trenutke zajedništva u razgovorima o raznim temama.
Trebala bih pisati kronološki, uostalom kolumna je najavljena kao prikaz slijeda jedne bolesti. Ok, najavljene su i reminiscencije izazvane stanjima tijela i psihe koje ona donosi. I to bi trebao biti okvir.
Prvi susret s Institutom za tumore bio je prije tri godine. Tad pretraga nije ukazivala na stanje u kojem ću se naći prošle godine. Sjećam se kakvu je lakoću imao moj korak kad sam izašla iz zgrada ne očekujući da ću se ikada ponovo morati vratiti u nju.
Prošao je prvi lockdown. Idemo na sistematski pregled, kćerka i ja. Ne očekujem ništa loše, najviše me brine kako će kćerka podnijeti vađenje krvi jer i najiskusnije medicinske sestre imaju problem s njenim venama pa se čitav postupak zna pretvoriti u noćnu moru koju smo prošle već bezbroj puta od njenog najranijeg djetinjstva.
Iz ”Malog mista” odnosno čuvenog Dioklecijanovog grada, došla sam u svoj novi dom, dvadesetak kilometara južnije u mjesto koje se zove Duće.
Kad je bolest došla na moja vrata? Ne znam točno, ni kad je pokucala ni kad je ušla, znam samo kad sam dobila prvi nalaz na kojem je pisalo jako suspektno, hitna obrada i kad je brzo nakon toga postavljena dijagnoza.
(Opaska uredništva: Naša kolumnistica, Zdravka Govedarica, po zanimanju ekonomistica i menadžerica, odlučila je s nama i s vama podijeliti jednu intimnu pripovijest potaknuta dijagnozom karcinoma. Čitat ćete o tijeku bolesti i njenom liječenju. Ovdje ćete saznati i kako se autorica nosi sa svime time, kakve emocije i reminiscencije u njoj bolest izaziva. Vjerujemo da će […]